História plemena bandog a šľachtenie podľa Swinforda
Dávna minulosťplemena Americký bandog
Bandog/ bandogge – prvé zvesti o dnešnom americkom bandogovi prichádzajú z Anglicka v podstate už zo stredoveku. Ale o týchto skutočnostiach sa nájde dostatok informácií temer však identických, a každý zdroj ich ako keby odpisoval jeden od druhého… . Tak len stručné zhrnutie : prvá písomná zmienka o týchto psoch pochádza od dr. Johanna Caiusa v diele De canibus Britannicis. Autor opisoval, že sa jednalo o vtedy pomerne robustné psy, vzhľadom mastifovitých plemien (označujú sa aj ako staro mastifovské typy), ktoré cez deň boli priviazané na reťazi a na noc sa vypúšťali k voľnému stráženiu. Traduje sa o nich, že „neopúšťali svoje zverené teritórium“, ale vzhľadom na tú dobu to netreba zase brať až tak doslova. Ploty v dnešnom ponímaní neexistovali a povedzme si úprimne – aj vtedy mali psy „bočné“ záujmy… V roku 1586 William Harrison v spise Description of England sa o nich vyjadruje ako o : Obrovských, škaredých, tvrdohlavých psoch, horlivých do práce v teritóriu, tvrdých, strašných a zlostných. Boli schopní samostatne z pastvín a lúk vyháňať líšky, jazvece a divé prasatá, ale boli schopní aj zastaviť býka a uhryznúť ho a hádam aj rovnako človeka… Je ale isté, že zvieratá podobného typu sa vyskytovali už dávno predtým a v časoch Rímskej ríše, či dokonca dávno predtým (Kazachstan, dnešné Albánsko, ai.) ich používali aj ako bojové psy. K tomuto tvrdeniu môžu oprávňovať dobové obrazy, kde boli presne rovnaké typy namaľované, či iné písomné zmienky. Odniekiaľ však začať treba a nemá význam ísť dvetisíc rokov do histórie. Je potrebné si uvedomiť podstatu tej doby – neexistovali žiadne preukazy pôvodu (rodokmene) a psy sa vyberali do reprodukcie vždy len tie, ktoré preukazovali pre človeka vhodné schopnosti a vykonávali potrebnú činnosť. V tej dobe človek nemal záujem a ani veľa možností „držať darmožráča“. Pes musel človeka presvedčiť predovšetkým svojou prácou, naturelom, požadovanými vlastnosťami a schopnosťami.Rozmenené na drobné – to bola vlastne veľmi prísna a praktická selekcia v zmysle reality všedných dní a inak to v tej dobe nebolo ani s inými plemenami, ale v niektorých prípadoch existoval takýto výber vlastne ešte donedávna – napr. stredoázijské plemená pastierskych psov…Postupne so zmenou doby a životného štýlu ľudí, tento typ psa v Anglicku však vyhynul. Na jeho podklade ale prichádzajú nové plemená napr. v 19. storočí anglickými poľovníkmi vyšľachtený bullmastif. A podobné zmeny jednoducho bude prinášať doba dnes, i neskôr a vývoj v tomto smere bude zaujímavé sledovať.
Nedávna minulosť
Začiatkom 60tych rokov minulého storočia na scénu s názvom Bandog/ bandogge vstupuje veterinárny lekár z Muttontownu na Long Islande v USA, John Bayard Swinford. Učarovali mu podobné psy a položil si za cieľ vytvoriť repliku pôvodných pracovných mastifov stredoveku. Chcel pritom vytvoriť moderného, spoločenského strážneho psa, povahovo vyrovnaného, nebojácneho, bojovného a stabilného v prejave v domácom prostredí. Dnes má jeho SWINFORD BANDOG/BANDOGGE PROGRAM (SBBP) svoju pokračujúcu víziu. Americký Bandog a jeho chov podľa Swinfordovho programu. Ten v 1972 v časopise Sporting Dog Journal opisuje Jack Kelly, ale podaný text bol dosť nešťastne formulovaný aj pre nadšencov plemena, nieto ešte pre laikov, a dosť ťažko pochopiteľný. Zmätky, ktoré sa neskôr ukázali ako pomerne fatálne, čo sa týkalo SBBP, uviedol vo svojich publikovaných troch knihách dr. Carl Semencic. Spomína v prvej z nich niekoľko mien – napr. Martina J. Liebermana, či Kevina Covasa a jeho psa Thora, ale aj ďalších. Kým Lieberman bol blízky priateľ Swinforda, pokračovateľ a realizátor jeho programu, Kevin Covas vlastnil psa menom Thor, ktorý bol v tejto knihe prezentovaný ako Swinfordov bandog prvej generácie. Tu treba veci uviesť na pravú mieru : kým Lieberman bol so SBBP stotožnený, Covas nie. Thor prišiel do jeho vlastníctva od nezávislého chovateľa až niekoľko rokov po smrti Swinforda a bol zo spojenia neapolského mastina a APBT. Samotný Thor a mnoho iných „projektov“ spomínaných v tejto knihe NIKDY neboli a ani nemohli byť v SBBP. Mnoho ľudí týmito, z kontextu SBBP vytrhnutými „faktami“, bolo uvedených do omylu a žiaľ, ťahá sa to dodnes v náhľadoch na „bandoga podľa Swinforda“ vytváraním rôznych „programov“ na získanie bandoga. Pritom však tu ide len o krížencov rôznych molosoidných, a v horšom prípade aj nemolosoidných plemien. Je smutné, ako niekedy nesprávne interpretované „fakty“ dokážu otočiť celý vývoj a smerovanie vzniku a pokračovania jedného plemena… Semencic ale preukázal bandogovi aj ďalšiu „medvediu službu“. Vo svojej knihe o bojových psoch vyvolal v ľuďoch domnienku, že sem, k navzájom zápasiacim plemenám psov, treba priradiť aj bandoga. Až čas ukázal, že bandog na psa – zápasníka nie je vhodný a nikdy na tento účel šľachtený ani nebol. Vďaka aspoň za to.
SWINFORDOV BANDOG/BANDOGGE PROGRAM
Čo mu predchádzalo a ako to prebiehalo, tá druhá časť nikdy nemôže byť, z pochopiteľných dôvodov skompletizovaná. Napriek tomu dáva predstavu nielen o tom čo, a ako sa asi odohrávalo, ale aj dosť priestoru pre predstavu vlastnej fantázie. Niekedy ju človek potrebuje, zvlášť dnes pri rôznych, niekedy doslova na hlavu postavených teóriách a realizáciách.
Dr. John Bayard Swinford (https://www.modernmolosser.com/how-john-swinford-created-the-bandog-bandogge) bol veterinárny lekár, ktorý sa v praxi špecializoval na liečbu exotických zvierat, ale učarovali mu aj psy, hlavne typy starých mastinov. Jeho vízia bola vytvoriť rodinného psa, povahovo vyrovnaného, bojovného, nebojácneho a stabilného v domácom prostredí, veľmi podobného so starými typmi (Toto bolo nutné zopakovať, hoci už raz v texte to napísané je! ).
Tento moderný spoločensko – strážny pes mal byť veľký, atletický, výkonný, s dobrým temperamentom a vyrovnanou povahou. Vychádzal z reality tej doby, v ktorej pracovné plemená psov zaradené do reprodukcie, neboli dostatočne preverované (ako keby dnes boli…). Psy nedokázali preukázať práve povahové a pracovné schopnosti.
Kritizoval mastiny tej doby, pretože nielen mastinovité, ale aj iné pracovné plemená už v jeho očiach neboli funkčné, stratili pracovné schopnosti a dokonca už neboli ani schopné sa motivovať pre prácu, boli lenivé, trpeli zdravotnými problémami a poruchami správania a nielen tými, charakteristickými pre to ktoré plemeno. Chovatelia so zameraním na exteriér a výstavy začali preferovať vzhľad pred prácou a povahou a neraz dokonca aj pred zdravím. (Vidíme to žiaľ, aj dnes u mnohých, v minulosti pracovných plemien, ktoré už s prácou nemajú nič spoločné. Akási moderná daň doby nezmyselnej… ). Swinford si vo svojej snahe zaumienil obnoviť práve pracovné schopnosti a položiť ich NAD všetky ostatné kritériá vysnívaného plemena. Jack Kelly, v už spomínanom vydaní SDJ píše, že Johnove myšlienky chovu týchto psov sa mali pokúsiť získať želané vlastnosti plemien, z ktorých boli šľachtené a prostredníctvom SELEKČNÉHO šľachtenia vytvoriť viacúčelového strážneho psa, ktorý by bol aj poľovným psom. Jeho zámer : Rodinný strážca a ochranca s predpokladmi k lovu. Vzhľadom na túto svoju víziu o povahových vlastnostiach vybral dve východiskové plemená ako základ svojho šľachtiteľského programu : Anglický mastin – požadovaná veľkosť, sila, samostatnosť so schopnosťou k rozhodovaniu, pevné nervy. Americký pitbull teriér – do spojenia mal dodať temperament, húževnatosť, akčnosť, sebavedomie, funkčnosť a zdravie. Prvý krát bola podľa tejto schémy použitá ako matka šteniat suka anglického mastina Octávia (farby faun) a žíhaný APBT Kelly. Z tohto spojenia sa narodilo 6 šteniat (foto Octávie so šteňatami je všeobecne známe). Všetky šteňatá boli väčšie ako otec, v povahe voči ľuďom rezervované až nedôverčivé. Šteňatá sa podobali vcelku na cane corso. Mali už temer veľkosť a temperament, ktorý John hľadal. John pri týchto šteňatách vyslovil myšlienku, že sila a veľkosť psa musí byť prínos pre výkon psa a nie na jeho PREKÁŽKU (dosť zreteľný odkaz aj pre dnešok, kde nastáva neraz súťaž, kto bude vlastníkom čím väčšieho bandoga…). Keďže však postupom času bolo čoraz ťažšie získavať kvalitných jedincov Anglického mastina, rozhodol sa John v spolupráci s Liebermanom použiť ďalšieho starého európskeho mastifa – neapolského mastifa. V Brooklyne vo východnom New Yorku žil v tom čase taliansky prisťahovalec Luigi Fiorino ktorý vlastnil psa tohto plemena (váha cca 110 kg-ale nebol tučný!), ktorý sa im páčil a zároveň vyhovoval aj zámerom SBBP. Tohto psa použili na sestry Johnovho psa (Bantu II) s cieľom zlepšiť pohyb (trochu paradox vzhľadom na veľkosť psa) , upevniť pevnosť nervovej sústavy, zvýšiť pracovné schopnosti. Šteňatá z tohto spojenia dosiahli konečne požadovanú veľkosť, konštitúciu a aj ďalšie, nimi požadované atribúty. Ale ako to už chodí, priniesli sa zároveň aj problémy s chrupom a kratšími čeľusťami (hlavne u súk), ktoré dosť obmedzovali zákus. Z tohto kroku sa zamerali na to, aby udržali neo typ psa, ale s priliehavými viečkami, dobre osvaleného, tmavého sfarbenia a určili si ideálnu váhu približne (47 kg) a výšku (63 cm). Lieberman sa neskôr na túto tému vyjadril aj o ušiach – kupírovanie, napriek tomu že ho ľudia chceli, lebo dodával psovi špecifický výzor, by sám od seba nikdy nerobil (pripomína Vám to niečo?..) !
V tejto fáze prebiehajúceho SBBP však John Swinford náhle a nečakane umiera ako 37 ročný. V jeho diele pokračuje ďalej jeho priateľ Martin Lieberman a ešte niekoľko ďalších chovateľov (napr. v spomínanom časopise SDJ je fotka Peta Sparksa aj so svojim psom Torom, ktorý pochádzal priamo z SBBP). Aj keď John Swinford žiaľ, nezanechal krvnú líniu, jeho SBBP inšpiroval mnohých! Dnes však skôr ako by sa zamerali na tento program, väčšina chovateľov sa žiaľ zameriava na kríženie molosov medzi sebou a na vzájomnú konfrontáciu, ktoré kríženie je účinnejšie, čím sa vlastne de facto potiera snaha o uznanie plemena ako takého… Len na okraj – Martin Lieberman tvrdí, že v SBBP nebol nikdy použitý ani rotweiler a ani tosa inu a ani mnohé, dnes tak používané, ďalšie molosoidné plemená (cane corso, pressa, nemecká doga, ai). A žiaľ, aj pre tieto skutočnosti je to dnes tak, ako to je. Lieberman v tomto smere ešte ďalej tvrdí : pre ďalšie šľachtenie bandoga NEEXISTUJE dôvod na ďalšie kríženie plemien. Nuž, treba len skonštatovať, že táto posledná veta sa k mnohým ďalším a aj súčasným majiteľom už do povedomia nestihla dostať…
Martin Lieberman bol mladší ako John, priatelili sa do Johnovej smrti viac ako tri roky, takže bol stotožnený s SBBP a dokonale poznal Johnove zámery. Sám vlastnil psa príbuzného plemena a bol dosť rozčarovaný z jeho vlastností a aj to bol dôvod, prečo chápal Johnove snahy a bol ich priaznivcom a nasledovateľom. Po Johnovej smrti pokračoval v SBBP ešte asi ďalších desať rokov a odchoval 6 generácií psov v intenciách tohto programu. K ukončeniu jeho chovateľskej činnosti v tomto smere prispeli dve okolnosti. Prvou bol úhyn celého vrhu jeho neapolky v počte 21 šteniat a druhým jeho dôvodom (pomerne pokračujúcim) bola jeho únava a znechutenie z kupcov šteniat, pretože bolo problémom nájsť zodpovedných majiteľov. (Už vtedy!) Lieberman hovorí a zároveň varuje, že priemerný človek by v podstate ani nemal vlastniť Swinford bandoga. Majiteľ by mal mať už isté skúsenosti s vlastníctvom veľkého psa a nebývať a žiť v miestach s veľkou aglomeráciou ľudí. A aj keď čas a vývoj v spoločnosti pokročil, mali by sme pamätať na jeho slová aj dnes, pretože sú stále aktuálne. A možno aj aktuálnejšie, ako sme ochotní pripustiť… Rovnako tvrdí, že napriek cieľu vytvoriť extrémne atletického psa, ktorý by sa ničoho nebál, paradoxne – NAJLEPŠIE dedičstvo týchto psov bola ich povahová stabilita, absolútna tolerancia k deťom a silný ochranársky inštinkt. Napriek tomu sám hovorí, že mať takéhoto psa dnes v súvislosti s modernou dobou je temer nemožné. Každý si domyslí prečo asi… Martin vytvoril aj prvý štandard podľa SBBP evidovaný v Swinford Sporting Dog Association (SSDA), tento štandard má však aj dnes len informatívny charakter, ale zdôraznená v ňom ako Nr. 1 je POVAHA + PRÁCA. Posledná citácia Martina Liebermana : Napriek tomu, čo sa deje vo svete, je Swinfordov sen stále dobrý a živý!!!! Lieberman aj napriek tomu, že sa nepodarilo udržať Swinfordov koncept, vyzdvihuje prácu Vicki a Mária Governale (CHS Thunderdome, ktorí použili do programu aj amerického buldoga), ďalej Grimmovcov, Sottivovcov a ďalších z SBBP. Vyzdvihuje aj niektoré zvieratá tej doby – Silver Belle Thunderdome´s, Bo Bodiacius, Max Mad, Rosie Hurikan a ich potomkov Taboo, Zara, Porshe Blockbuster´s, Atlas, Lara, Hondo Richie´s a ďalších. Tieto psy sa používali pre mnohé programy chovateľov nielen v USA (Jim Harden, Hardball Kennels, WKC9, Blockbuster, ai) ale aj vo svete : Bandog farm, či ON/OFF Bandogges v Grécku, ai. Nikde doteraz však žiaľ, jednoznačne v intenciách SBBP. Napriek tomu, John Swinford zanechal po sebe návod a myšlienku ako sa dá znovu po tejto ceste vykročiť. Buďme mu za túto možnosť vďační.
A ako tomu bolo v Čechách a na Slovensku?
Napriek dnešnej dostupnosti literatúry či internetovým informáciám, je dnes dosť veľký problém dopracovať sa k relevantným faktom. Ľudia – pamätníci z mne neznámych dôvodov sú dosť uzavretí a odmietajú sa podeliť čo len so spomienkami. Divná doba… Z dostupných zdrojov sa dá uviesť dnes len pár informácií. Prvé bandogy sem priviezol severomoravský podnikateľ pán Jan Rybář , ktorý vlastnil psov Bandy I – III. Legendárne zvieratá, ale vie o tom len pár zasvätených ľudí. Škoda… Neskôr pribudli pani Kubáňová, pán Demjanič, pán Pitela a ďalší. Začali vznikať nové chovateľské kluby, ktoré však pre rôzne príčiny (silné egá, nekoncepčnosť, či znechutenie ľudí v nich) postupne, tak ako vznikali, zanikli. A ako to už chodí, neraz zanechali okrem dobrého dedičstva aj jeho zlé stránky. Dnes za relevantné kluby sú uznávané Bohemia bandog klub, člen UCI a ABA bandog klub. Na Slovensku sa o bandoga pričinili ako prví MVDr. Králiková, páni Šiko, Topoli a pár ďalších nadšencov. Prvým klubom, ktorý bol na Slovensku založený, bol Slovenský bandog klub (SBK), založený v roku 1992, jeho predsedom sa stal pán Miroslav Šiko. Pred niekoľkými rokmi sa tento klub stal členom UCI za Slovenskú republiku a ako jediným členom ním ostal dodnes. Žiaľ úroveň a starostlivosť tejto medzinárodnej kynologickej organizácie o plemeno bandog je aká je… Psy z chovných staníc SBK (napr. Spod Borovej Hory, z Topoliho dvora a ďalšie) ovplyvnili chov bandoga v rôznych smeroch a nielen na Slovensku. Šteniat za existencie klubu bolo vyprodukovaných viac ako 400. Prvým psom v klube pod zápisom č. 1 bol v tom čase importovaný pes Reš. Aj keď sa dodnes vedú o pôvode tohto psa rôzne polemiky a „zaručené zvesti“ , nech sa to niekomu páči, alebo aj nie, stal sa zakladateľom chovu na Slovensku. Reš bol hnedo žíhaný, atletický pes s peknou hlavou, dobrým temperamentom a slušnou povahou. Bol otcom mnohých viac – menej kvalitných potomkov, ktoré ďalej ovplyvnili po povahovej a pracovnej stránke nielen slovenský chov. Na tomto mieste je potrebné spomenúť ďalšiu legendu slovenského chovu bandogov, Astora z Brezna (Bonyho). Tento čierny pes ideálnych parametrov – výška 63 cm, váha podľa kondície 43 – 45 kg, s krásnou hlavou, kupírovanými ušami, temperamentný a neúnavný, bol typickým predstaviteľom bandoga, myslím, že presne podľa Swinfordových predstáv. Mal úžasnú, vyrovnanú povahu, v zákrokoch bol strašný, razantný a nekompromisný, pritom bol veľmi ľahko ovládateľný! Bol to všestranný pes (na tú dobu pre mnohých majiteľov bandogov absolútne neznáma skutočnosť!), čo sa týka práce a bol k tomu aj zodpovedne vedený. Nebol agresívny, ale mal nastavené mantinely chovania sa k cudzím ľuďom v štýle: odtiaľ – potiaľ, a jeho tolerancia mala v tomto smere svoje hranice. Astor zložil najvyšší stupeň všestrannej skúšky podľa národného skúšobného poriadku (stopa, poslušnosť, obrana), rovnako ako aj špeciálnu skúšku psa obranára (samostatná práca na dvoch figurantov). Pes bol účastníkom, a v nejednom prípade aj víťazom viacerých, nielen obranárskych, ale aj všestranných pretekov. O Astorovi sa dá s kľudným svedomím povedať, že už za svojho života sa stal legendou, ktorá tak skoro prekonaná nebude! Pes tragicky zahynul v roku 2007, našťastie, zanechal po sebe dostatok potomkov, ktorí pozitívne zasahujú do chovu aj dnes. Bol to pes, ktorý svojmu plemenu urobil reklamu a česť viac, ako ktorýkoľvek iný.
Ako to vyzerá v súčasnosti?
Aj keď v súčasnosti najväčšia medzinárodná kynologická organizácia na svete – FCI (http://www.fci.be/en/) – bandoga ako plemeno neuznáva ( v zmysle svojich platných predpisov ani nemôže!) , existuje ďalšia medzinárodná kynologická organizácia, ktorá ho uznáva, vyššie spomínaná – UCI. Žiaľ je menšia a v samotnej kynologickej činnosti pomerne rezervovaná a temer bezvýznamná v porovnaní s FCI. Čo sa týka prítomnosti, len vo veľmi malom počte štátov existuje organizovaný chov v kluboch. Väčšinou sa jedná o chov, ktorý je v rukách jednotlivcov a tým je ponechaný na ich odbornosti (či skôr neodbornosti a mýtoch), vedomostiach a čestnosti. Jeho úroveň je presne taká, aká je úroveň týchto chovateľov. A bez akéhokoľvek podozrievania, šľachtiteľská práca jednotlivcov nemá šancu ani na progres a žiaľ, ani na úspech. V USA ja založený Americký register psov Sentinel, ktorý sa, nie vždy zrozumiteľným a transparentným spôsobom snaží o pokračovanie chovu bandoga v organizácii ACCR. Jeho zaklateľom a prevádzkovateľom a zároveň majiteľom je H. Lee Robinson, ktorý vlastní licenciu udelenú štátom Mississippi : American Sentinel K9, LLC. Majiteľ je zároveň vlastníkom CHS Chiméra, založenej v roku 2000. Jedná sa o údajne najskúsenejší bandog program K9, ktorý by mal byť zameraný na šľachtiteľský, testovací a tréningový program pre bandoga. Uskutočňuje RTG bedier a požadujú testy na výkon rodičov šteniat. Rodičia musia mať požadované vlastnosti, vyžaduje sa ich prezentácia výcviku, alebo zdokumentovaný zákonný lov. A tu je kameň úrazu – je veľmi veľa európskych štátov, kde je takýto lov doslova zakázaný. Druhým problémom je zasielanie videa. Vzhľadom na to, že zvieratá na nich nie sú nijako a nikým identifikované, celý tento proces je nevierohodný a diskutabilný. Samotný spôsob chovu v tejto CHS vylučuje možnosť predpokladu rodinného psa pochádzajúceho z tejto CHS. V mnohých krajinách sveta je „chov“ bandoga živelný a je veľmi ťažké v mnohých prípadoch konštatovať, či sa vôbec jedná ešte o bandoga. Za bandoga je totiž dnes vydávaný akýkoľvek kríženec molosoidného plemena a niekedy dokonca je takým len jeden z rodičov, či dokonca daný kríženec má len vzhľad molosa. Sú však európske štáty, kde predpovede Martina Liebermana smerom k bandogovi dosiahli ešte hrozivejší rozmer – plemeno a aj jednotlivé psy s približným vzhľadom bandoga sú zakázané. Čo sa bude diať s bandogom v budúcnosti je skutočne ťažké predvídať. Samotní majitelia to budú mať vo svojich rukách už len čiastočne., pretože ich „vytváranie“ bandoga bude problematické vzhľadom na vývoj spoločnosti v súčasnej dobe, kde a kam sa to vlastne uberá…
A ako to vyzerá v súčasnosti u nás ?
Slovenský bandog kub, ako to už v živote býva, prešiel dobrými i horšími časmi. V roku 2011 pár odídencov z tohto klubu (príčiny nechajme príčinami) vytvorilo nový klub, Klub Amerického Bandoga (KAB) . O tomto klube treba povedať, že do chovu bandoga vniesol niektoré nové, progresívne pravidlá s ohľadom na budúcnosť a posunul chov bandoga smerom ku kvalite i vďaka kontrole zdravia a overovania pôvodu psov. V rámci svojich interných pravidiel všetky jeho chovateľské akcie boli prístupné verejnosti a tým pádom činnosť tohto klubu bola pod verejnou kontrolou. Klub bol dva roky dokonca členom UCi, kde však svoji činnosť ukončil ako neperspektívnu z hľadiska aktivít a činnosti UCI smerom k samotnému chovu bandoga. Ani tento klub sa však nevyhol vývoju a v roku 2019 z neho viacero nespokojných členov odišlo a založilo Swinford Bandog Slovakia (SBS). Ale o cieľoch a činnosti tohto klubu na inom mieste a podrobnejšie… Len ako základnú informáciu – ako názov hovorí, členovia tohto klubu sa prihlásili striktne k programu SBBP. Ako a či sa im bude dariť, povedia až nasledujúce roky. V súčasnosti pôsobí na Slovensku viac chovateľov – individualistov. Títo, spravidla majitelia jednej suky z domácich zdrojov, prípadne importu, realizujú svoje „vlastné programy“. Z pohľadu chovu, napriek tomu, že sa snažia o vydávanie vlastných Certifikátov pôvodu, nemôžu pôsobiť vierohodne pre verejnosť pretože „pravda“ v nich je len ich tvrdením a môže byť od reality dosť vzdialená. Príkladov, či „príkladov“ je v tomto smere dosť. Verejnosť a noví záujemcovia o bandoga však o plemene a vlastníctve takéhoto psa majú neraz skreslené a naivné predstavy. Prečo to tak je, je však otázka skôr pre nich. Problémom, ktorému budú chovatelia v jednotlivých kluboch musieť čeliť, bude nízky počet chovných zvierat. A to aj preto, lebo o spolupráci jednotlivých klubov je momentálne nemožné hovoriť. Z dôvodov rôznych podmienok a kritérií zaradenia samotných zvierat do reprodukcie, často absolútne ignorujúce zásady šľachtenia a chovu, zdravotných a povahových testov a serióznosti samotných úkonov v jednotlivých kluboch a chovoch, čo samozrejme záleží na čestnosti jednotlivých funkcionárov, majiteľov a chovateľov a na vierohodnosti týchto krokov. No a potom sú tu ešte veľké funkcionárske egá, ktoré sú zrejmé aj u jednotlivých chovateľov, kde sa ešte pridáva niekoľko ďalších faktorov. Záujemcovia o bandoga si zrejme budú musieť vybrať a neraz mať aj „šťastnú ruku“… Nie vždy sa to však podarí a budú musieť s tým aj počítať. Ak si to vôbec uvedomia.. . Záverom je potrebné napísať znovu : Swinfordov sen je stále dobrý a živý! Sen o vytvorení rodinného strážcu a ochrancu s predpokladmi k lovu a skúsme ho premeniť na realitu. Spoločnými silami. Ďalšia história bude snáď ešte napísaná…
Do Plemennej knihy klubu sa pre ústrednú evidenciu zapisujú:
1.1.1
a ) Šteňatá pochádzajúce z čistokrvného spojenia , kde chovateľ splnil všetky podmienky v zmysle Chovateľského poriadku klubu.
b ) Importovaní psy a suky s preukazom pôvodu od organizácií SBK, KAB, UCI-CZ.
c ) Chovné jedince a odchovy, pre ktoré je zavedený Pomocný register
1.1.2. Po dohode na medziklubovej úrovni môže byť v budúcnosti po schválení členskou schôdzou tento zoznam rozšírený o ďalšie kluby. Rovnako tak, pri zistení pochybností o čestnosti uchovňovacích procesov môže byť, po schválení členskou schôdzou, niektorý z menovaných klubov vyňatý zo spolupráce a jeho PP od pevne stanoveného dátumu nebudú uznávané a bude sa na nich hľadieť ako na jedince uvedené v bode 1.1.3
1.1.3 Pokiaľ sa členom klubu stane majiteľ bandoga bez PP, ale so známym pôvodom, a splní klubom predpísaný kompletný proces uchovnenia v zmysle Chovateľského poriadku klubu, bude zaradený do Pomocného registra klubu a bude sa naň hľadieť ako na Chovného jedinca z Pomocného registra klubu. Takýto jedinec bude požívať kompletný status chovného zvieraťa. Všetkým jeho potomkom bude vydaný PP z Pomocného registra, ktorý bude osvedčovať daný stupeň zisteného pôvodu. V prípade, že takéto šteňa neskôr splní podmienky chovnosti v zmysle klubového Chovateľského poriadku, bude vyňaté z Pomocného registra a bude mu vydaný originálny PP klubu. Od tej chvíle sa stáva z neho riadny chovný jedinec evidovaný v klubovej Plemennej knihe v zmysle bodu 1.1.1. bez akýchkoľvek obmedzení.
1.2. Táto klubová smernica môže byť v budúcnosti rozhodnutím členskej schôdze rozšírená o doteraz bližšie nešpecifikované podmienky a nariadenia, ktoré sa dňom uvedenia do právoplatnosti stanú záväznými pre každého člena klubu.
Článok 2.0 Podmienky pre zápis do plemennej knihy
2.1 Nárok na zápis do Plemennej knihy klubu majú všetky jedince, ktoré sú po splnení všetkých podmienok klubového chovateľského poriadku potomkami chovných jedincov.
2.2 Jeden z rodičov spĺňa podmienky bodu 2.1 a druhý z rodičov podmienky bodu 1.1.2
2.3 Každý ďalší prípad, na ktorý sa nevzťahujú body 2.1 a 2.2 a preukázateľne sa nejedná o kríženca sa zapisuje do Pomocného registra Plemennej knihy.
/ 1 /
2.4 Zápis vrhu sa vykonáva na základe Prihlášky k zápisu šteniat. Chovateľ vypisuje Prihlášku k zápisu šteniat nasledovne :
1. Ku každému jedincovi nalepí príslušný štítok s číslom čipu. Platnosť čipu a prevedenie úkonu potvrdzuje priamo na Prihláške k zápisu šteniat veterinárny lekár, ktorý úkon previedol. Svojim podpisom ručí za správnosť prevedenia a nahlásenie zvierat do centrálneho Registra v zmysle nariadení ŠRVPS.
2. Uvedie v abecednom poradí mená šteniat najprv všetkých psov, potom súk. Vrh sa musí začínať vždy spoločným písmenom v abecede.
3. Uvedie farby šteniat. V prípade, že si nie je istý farbou, ponechá kolónku voľnú!
4. V prípade že sa jedná v tej dobe o už známeho nového majiteľa šteňaťa, uvedie jeho nacionálie a adresu. Rovnako postupuje v prípade exportu. V takomto prípade sa PP vystavia rovno na príslušného majiteľa. V prípade, že nový majiteľ v tej dobe ešte nie je známy, PP sa vystaví na meno chovateľa a pri predaji takéhoto šteňaťa novému majiteľovi je chovateľ povinný vypísať do kolónky zmenu majiteľa, vrátane dátumu. Uvedenú zmenu musí oznámiť poradcovi chovu.
2.5 Celý vrh sa zapisuje naraz. Dodatočné nahlasovanie šteniat nie je prípustné. V prípade úhynu šteniat po odoslaní Prihlášky k zápisu šteniat a pred kontrolou vrhu chovateľ na túto skutočnosť upozorní poradcu chovu.
2.6 Mená šteniat jedného vrhu musia začínať rovnakým písmenom. Začína sa abecedným poradím. Ak majiteľ chovateľskej stanice chová viac plemien, vrhy, písmená začínajú v poradí bez ohľadu na plemeno.
2.7. O zápis môže požiadať len chovateľ, ktorému bol Plemennou knihou klubu priznaný a zaregistrovaný názov chovateľskej stanice. Chovateľ je povinný za menom zapísaného šteňaťa uvádzať názov chovateľskej stanice, ktorý sa stáva súčasťou mena jedinca.
2.8 Kontrólna činnosť u chovateľa, vydávanie preukazov pôvodu, tlačív a povolení je spoplatnená v zmysle a výške tak, ako o tom rozhodol výbor klubu a schválila toto rozhodnutie členská schôdza.
Článok 3.0 – Preukaz o pôvode
3.1 Preukaz o pôvode je verejná listina. Obsahuje nasledovné údaje :
a ) Názov a symbol organizácie, ktorá ho vydáva.
b ) Plemeno, pohlavie, meno jedinca, dátum narodenia číslo zápisu, druh a farbu srsti.
c ) Identifikátor (čip), meno majiteľa a jeho adresu bydliska.
d ) Rodičia a predkovia do 4 generácie, pokiaľ sú tieto údaje známe.
e ) Záznamy o chovnosti (bonitácii), záznamy o činnosti zvieraťa.
f ) Záznamy o zmene majiteľa, veterinárne záznamy
g ) Dátum vystavenia PP, parafovanie PP poradcom chovu
3.2 V prípade úhynu zvieraťa je majiteľ povinný doporučeným listom do 14 dní zaslať PP poradcovi chovu k jeho evidencii. V prípade požiadania majiteľovi mu bude PP vrátený s poznámkou : ÚHYN
3.3 V prípade straty PP je majiteľ povinný túto zmenu nahlásiť do 14 dní poradcovi chovu. Na požiadanie mu za úhradu bude vystavený duplikát PP.
3.4 Záznamy do PP môžu vykonávať len :
1. Poradca chovu
2. Bonitačný komisár
3. Veterinárny lekár
4. delegovaný rozhodca z exteriéru, alebo výkonu
3.5 Preukaz o pôvode je neprenosný na iného jedinca a jeho falšovanie ako verejnej listiny je trestné!
3.6 Preukaz pôvodu v ktorom boli prepisované údaje, samovoľné mazanie, či prepisovanie údajov, doplňovania a ďalšie úkony znehodnotia PP a tento bude vyhlásený za neplatný. Voči takémuto členovi bude započaté disciplinárne konanie.
3.7 Nový majiteľ má nárok na bezplatný PP. Náklady znáša chovateľ, ktorý PP v príslušných kolónkach podpíše a do 14 dní ho doporučene zašle majiteľovi šteňaťa.
3.8 Dopĺňanie údajov môže prevádzať a potvrdzovať ich v PP len poradca chovu na základe preukázaných dokladov.
Článok 4.0 Poplatky
4.1 Poplatky za činnosť Plemennej knihy a ich výšku a zmeny stanovuje členská schôdza. Poplatky sa inkasujú zväčša formou dobierky, vybraným organizáciám formou faktúry.
4.2 Všetky dokumenty a písomnosti týkajúce sa plemenitby sa uskutočňujú doporučenou korešpondenciou.
4.3 Poplatky sa účtujú za :
1. Vystavenie preukazu pôvodu
2. Vystavenie duplikátu preukazu pôvodu
3. Chránenie názvu chovateľskej stanice
4. Zápis importovaného jedinca
5. ďalšie poplatky schválené členskou schôdzou.
4.4 Pre nečlenov klubu sa poplatky zvyšujú o 100%
Článok 5.0 disciplinárne opatrenia.
5.1. Previnenia proti tomuto Zápisnému poriadku budú posudzované podľa disciplinárneho poriadku klubu. Závažné previnenia budú podľa nutnosti riešené podľa zákona.
Bandog je plemeno psa, ktoré vyšľachtil v 50.-60. rokoch 20. storočia veterinár Swinford z USA. Zámerom bolo vyšľachtiť silného a mohutného psa, ktorý bude dobrým obranárom a spoľahlivým strážcom. Bandog doteraz nebol uznaný plemenom FCI. (http://www.fci.be/en/)
POPIS
Stredne veľký, silný, mohutne osvalený pes. Vyžaruje ľahkosť pohybu a obratnosť, vie byť veľmi razantný a nebezpečný ak zaútočí. Farba je buď svetlo alebo tmavo pásikavá, ale aj zlatá, škoricová, čierna alebo modrá s povolenými bielymi znakmi, ktoré nesmú zaberať viac ako štvrtinu tela zvieraťa. Dožíva sa priemerne 12 rokov. (http://swinfordbandogslovakia.eu/galeria/)
Bandog je verný priateľ rodiny a má rád deti, ktoré veľmi intenzívne chráni a lipnú na nich. Nie je agresívny, napriek tomu je nebojácny a sebavedomý. Nie je z psov, ktorí útočia prvý a bezdôvodne, ak tak urobí, potom predovšetkým v ochrane svojho pána a jeho rodiny. Horšie sa znáša s ostatnými zvieratami. Žiada si skúseného majiteľa, ktorý ho správne povedie, neznesie od neho však žiadnu neprimeranú surovosť. Je to veľmi vytrvalý a aktívny pes.(http://swinfordbandogslovakia.eu/1-obranarska-sobota/)
HISTÓRIA PLEMENA SWINFORD BANDOG
Pôvod tohto psa sa začína odvíjať v roku 1570 v Anglicku. Jeho pôvodný názov bol band dog s významom uviazaný pes. Hoci bolo toto plemeno používané v mnohých odvetviach, pôvodný Bandog z čias Rímskeho impéria vyhynul. Používal sa ako vojnový pes, tiež pre boj v arénach gladiátorov, proti šelmám a ľuďom, ale nikdy v boji ako pes proti psovi. Snaha vyšľachtiť psa s obratnosťou pitbul teriéra a silou mastifa sa však ukázala ako nie celkom plodná, lebo bandog zo súbojov s menšími a rýchlejšími plemenami odchádzal porazený.
Súčasné plemeno bolo vyšľachtené americkým veterinárom Johnom Swinford, ktorý v 50.-60. rokoch 20. storočia koordinoval šľachtenia psov spolu so svojimi kolegami v Anglicku, Austrálii a Amerike. Dnes nesie tento pes šľachtený podľa neho aj názov Swinford bandog. Skorá smrť Johna Swinford však znemožnila ustáliť črty plemena.
Toto plemeno vzniklo skrížením anglického mastifa a americkeho pitbullteriera, potom ešte prebehlo kríženie opäť s mastifom. Ako mladé plemeno má však stále neustálený ako charakter tak exteriér a názory chovateľov na toto plemeno sa preto jedinec od jedinca rôzni.
HISTÓRIA KLUBU SWINFORD BANDOG SLOVAKIA
Náš klub vznikol 25.júla 2019. Snažíme sa o zachovanie pôvodnej línie podľa Swinforda a tak vedieme naše psy k správnej mentalite a genetickej skladbe.